- Tidligere... - Waterford, du er i Canada.
- Vi pågriper deg... - Serena!
...for brudd på menneskerettighetene og internasjonal lovgivning.
- Du bør gå. - Eleanor!
Du ble voldtatt på grunn av ham!
Men nå trenger jeg ham. Jeg har en plan, Eleanor.
- Billy? Du har et transportfly. - Vil du ha skyss?
Ikke for meg, men Beth, kommandanten, kona og 52 barn.
- Gjør du det? - Kanskje.
Ofjoseph... Det er virkelig deg.
Vi tar en prat. Sett deg ned. Ta av deg trusen.
Din hurpe!
Det er en tjenesteheis til venstre nederst i gangen.
De tok meg i Chicago. Jeg så deg. Du reddet meg.
Lykke til.
De vil komme etter oss.
Først hører du varebilen.
Den ankommer.
Dekk i oppkjørselen.
Dørene lukkes.
Stemmer. Skritt.
Så støvler i trappen.
Støvler.
De kommer.
Nå skremte du meg.
Unnskyld.
Det er noen her.
Flere menn og Joseph.
- Hva er det de vil? - Joseph ville ha kaffe og smørbrød.
- Beth kan trenge hjelp. - Ja, ma’am.
Gå! Og du må legge igjen den her.
Og hva skjer så?
Det er lettere å gå til strid enn å komme seg ut av den.
- Velsignet dag. - Velsignet dag.
- Vil du ha hjelp? - Du kan ta fri etter i går.
- Det var imponerende. - Hva mener du?
Du er helt fantastisk.
Billy er med. Flyet går om en uke.
- Hvem er hos Lawrence? - Kommandanter.
Det er noe som plager dem.
En av dem vil gå til angrep. "For å lære dem en lekse," sier han.
Jeg går inn med brettet.
Kanadierne har vist kortene sine. Nå må vi svare.
Canada har dem, men amerikanerne står bak dette.
- Er Sienna opptatt? - Ja, sir.
- Vi må sende tropper til grensen. - Så engasjert du er.
Han vil tale i krigsrådet. Vi skal møtes i dag.
- Hadde de et møte om møtet? - En vits når kommandantene trues?
De to er ute av bildet, så dere oppsøker meg?
Vi trenger en fornuftig stemme, og du har fortsatt stor støtte.
Men jeg har mistet høyeste klarering.
- Bare politikk. - Ok.
Nå kan du få tilbake denne.
Ellers kan du gjemme deg her inne som vanlig.
Vis ham respekt!
Tilgi meg, sir. Jeg har vært på sykehuset... med sønnen min.
- Hvordan går det med ham? - Han er tøff, men veier kun 1,4 kilo.
Velsignet være. Takk for brifingen, mine herrer.
Men nå må jeg gruble litt på dette.
Under Hans øye.
Du er nok den eneste som er glad. Velsignet dag.
Velsignet dag, sir.
Du slapp unna.
- Eller slapp muren, for øyeblikket. - Hva skjedde?
De tror bare at Winslow er forsvunnet.
De ble tatt i en aksjon av de brysomme amerikanerne.
Tatt?
Fanget? Plukket opp? Som Waterford-paret?
De holdes i varetekt i Toronto.
De dro for å få tilbake barnet ditt, men ble lurt i et bakholdsangrep.
- Sitter de i fengsel? - De siktes for krigsforbrytelser.
De tok nok ikke med seg 52 barn.
- Hva er status for flyet? - En uke.
- Det kan ikke komme hurtig nok. - Ja, sir.
Opp med humøret.
Fred og Serena er ferdige, og du slapp nettopp unna.
Ingen dårlig start på dagen.
Det er tilbud på hermetisk fersken.
Maks fire bokser per husholdning.
- Det skjer om en uke. - Mener du det?
Hva skjer nå?
Marthaene tar med barna til Lawrence. Han får dem til flyet.
- Amherst ligger for langt unna. - Dylan?
- Stoler du på din Martha? - Ja.
- Hun er en hurpe, men ja. - Hun må sende en beskjed.
Du må prøve. Hei...
Du vil alltid være moren hans. Det vet du.
Nummer 22.
Vær så god.
Velsignet dag.
Hold deg i nærheten av ledsageren din, takk.
- Fint å se deg. - Like så.
- Vent til du hører dette. - Jeg har hørt det.
Er det ikke utrolig?
Jeg forestiller meg dem i oransje fangedrakter.
Øynene spurte hva jeg visste.
- Hva sa du? - At Serena så frem til å møte barnet.
Hun var hyggelig da hun tok farvel.
Hun er bare hyggelig når hun planlegger noe.
Jeg hørte hva Marthaene vil gjøre og sa at jeg kan hjelpe til.
Jeg kan følge et barn, eller noe.
Var det din idé?
Nå er du helt sjef.
Jeg er stolt av deg.
Fem minutter.
- Har de skadet deg? - Nei, selvfølgelig ikke.
Si at du ikke har gjort noe galt.
- Ikke si noe. - Jeg får deg ut.
Vi har dårlig tid. Hør på meg.
Ikke si noe som kan brukes mot deg.
- Gilead vil kreve at vi løslates. - Men du må være lur.
Dette kan føre til livstid i fengsel.
Eller utlevering til et sted der de kan...
Se på meg.
Ingenting får skje med deg.
Du kan ikke tenke på meg nå.
Du må redde deg selv.
Jeg klarer meg.
Hva...? Hva har du gjort?
- Hva har du gjort? - Jeg vil være med datteren min.
- Hvordan kunne du? - Du må prøve å forstå.
Det har alltid handlet om deg og hva du vil.
- Hva du trenger. - Nei, datteren min trenger meg!
Jeg synes synd på barnet som har deg som mor.
Jeg skal be for deg, Fred.
Mrs. Lawrence, hva er det?
Jeg trengte bare en liten pause.
Jeg burde gå ned igjen. Joseph hadde ønsket det.
Jeg blir med deg.
Du har alltid vært så snill.
Hør oss, Herre. Du er vår hjelp og lindring.
Kom inn, kjære.
Ofjoseph, vi må be om at kommandant Winslow er trygg.
Herre, vi ber deg verne om ham og gi ham styrke overfor farene.
- Amen. - Amen.
- Takk for deres omtanke.
- Har man noen ledetråder? - Ikke som jeg vet.
Jeg frykter for mine barn.
- Dine barn? - Selvfølgelig.
Må Gud våke over kommandant Winslow.
Hvor enn han er.
Du må be om at han kommer trygt hjem.
Det skal jeg gjøre, Mrs. Winslow.
Ved Guds hjelp er George snart hjemme.
Men kommandantene tenker på politikk.
En unnskyldning for å gå til angrep.
- Du vet hvordan gutter er. - Gi deg, kommandant.
Hjelp meg med å få hjem George.
Jeg kan ikke være alene med seks barn.
- Da tar de barna. - De kan bli med oss.
- Har vi ikke plass? - Her?
- Selvsagt. - Alle barna kan bli med.
- Vi kan redde alle sammen. - Mitt hjem er ditt hjem.
Gud velsigne dere. Jeg håper ikke at det går så langt.
Øynene spurte ut Warren og meg. Vi vet ikke noe om Fred og Serena.
Stakkars, men vi vet iallfall hvor de er.
Tøm lommene. Fjern løse gjenstander. Bager og vesker.
Hvordan ble det sånn? Er vi en fare? Beskytter dere dem mot oss?
- Datamaskinen, sir. - Riktig.
Klar?
Vogna må sendes gjennom maskinen.
Det er greit.
Ungen også? Babyen kan være bevæpnet.
- Ikke tull, de kan stanse oss. - Bra, vi burde ikke være her.
Klapp sammen vogna. Bær barnet.
Hei. Ok.
Det er en del av avtalen. Det vil være verdt det.
- Jeg er rolig. Du må roe deg ned. - Jeg gjør det.
Men for...
- Beklager. - Dere får besøkskort. Bruk dem.
- God morgen. - God morgen.
- Jeg trodde at jeg hadde gått feil. - Hvor mange kvinner sitter her?
Du holdes her til vi har behandlet saken til kommandanten.
Hvordan tok han det?
Det vet du nok.
Du må ikke tenke på ham lenger.
Han er mannen min.
Beklager. Jeg vet at dette har vært vanskelig.
Men se fremover, hun er her.
Ok. Jeg er klar.
Mrs. Waterford, det er Bonnie Pincus fra sosialomsorgen.
- Hallo. - Velsignet dag... Hallo.
Og Moira Strand.
Hyggelig.
Jeg er Junes venninne.
- Takk for at du kom med Nichole. - Junes datter.
Moira vil være på venterommet under besøkstiden.
Jeg kommer tilbake. Ha det hyggelig.
Jeg tar deg med hjem om en time.
Alle kjenner vilkårene.
Unnskyld, jeg la noen bleier og litt annet i bagen hennes.
Blir hun grinete, så gi henne Herman.
Hun vil ha det fint hos meg.
- Hvem er du egentlig? - Moira...
Selv om du har nye klær, så er du ikke noe spesielt.
Eller hva?
Du er den som holdt fast min venn så mannen din kunne voldta henne.
- Det var unødvendig. - Dra til helvete.
Han voldtok meg også, på horehuset.
Han behandlet meg som dritt, som om jeg ikke var verdt noe.
Jeg er som jeg er og har syndet.
Men du... har forrådt alle kvinner.
Jeg er snart tilbake, Nichole.
Det går bra.
Hun er bare litt redd for fremmede.
Det går bra.
Det går bra. Det er mammaen din. Hei, Nichole.
Mrs. Waterford, du får ikke si sånt. Da blir hun forvirret.
Ja da. Jeg vet det.
Jeg sa: "Og hva så?" Uttrykker jeg meg ikke klart?
Hva skjer så? Hvordan slutter det? Blir det 3. verdenskrig?
Det er lettere å gå til strid enn å komme seg ut av den.
Kjenner du til utilsiktede konsekvenser...?
Nei, dere får ikke stenge grensen.
Har du tenkt på hvordan det vil påvirke handelen? Vi blir kvalt.
Du får si det til dem, din idiot.
- Du burde få en bjelle rundt halsen. - Problemer?
Noen arrogante typer som er lette på avtrekkeren.
Kanskje de stenger grensen. Dere må fremskynde avreisen.
- Det går ikke, sir, - Jo da.
- Flyet følger et ukentlig skjema. - Ok, så vi sitter fast her?
Få dem til å holde grensen åpen.
Kjære?
- Hvor skal du? - Til Salenger-familien.
Vi kan få ut gutten, David.
Det er i orden, Mrs. Lawrence.
Du trenger ikke gjøre det. Vi ordner dette.
Det bor en blond jente i nærheten.
- Jeg gir beskjed til foreldrene. - Nei, kom her.
- Hva med Hannah? - De har flyttet.
Jeg vet ikke hvor hun er.
Hva med de andre barna?
- Gi deg! - Pass deg nå.
Nei, du burde ha holdt kjeft!
Du får ikke si noe! Forstår du det?
- Forstår du? - Det holder!
Det holder.
Hun har rett, Joseph... Jeg tenkte meg ikke om.
Ok.
Jeg vet det. Beklager.
Ok.
Kjære, du må bare...
...tenke på hvordan livet blir når vi har dratt herfra.
- Livet vårt. - Ja, elskede.
Vi skal legge alt dette bak oss.
Kan vi det?
Hvil deg, elskede.
Du utnyttet hennes besettelse av barnet for et politisk spill.
Waterford, din kone er for klok til å bli manipulert.
Du kjenner henne best.
- Se på dette som en mulighet. - Til hvile og avslapning?
Til å forklare.
Hele verden vil høre fra en mann med din status.
Slik at vi kan forstå Gilead.
Manipulasjon hjelper heller ikke.
Greit nok.
En mann har bedt om et møte. Luke Bankole.
Vakten blir.
- Er han her nå? - For en prat.
Du bestemmer.
Slipp ham inn.
Mr. Bankole, kommandant Waterford.
Dere får være alene.
Slå deg ned.
Skal det være noe? Kaffe? Te? Bourbon? De har vært imøtekommende.
Jeg ser det.
- Du har visst stått på. - Jeg vet hva du har gjort.
Vi hadde en lignende oppvekst. God familie, topp utdannelse.
Du er religiøs.
Men du ødelegger liv.
Jeg har reddet liv, Mr. Bankole.
Hva gjorde du da våre verdier forfalt?
Da fødselstallene stupte? Hva?
- Du lot det bare skje. - Kanskje det.
Men du vil råtne i fengsel og vite at din kone forrådte deg.
Hva med din kone?
Mange år ble kastet bort. Du ba om at hun skulle komme hjem.
- Hun kommer hjem igjen. - Kanskje.
Men den June Osborne du kjente finnes ikke lenger.
Gilead har forandret henne.
Jeg har forandret henne.
Jeg er ikke ferdig!
Mrs. Lawrence?
Mrs. Lawrence...
Eleanor?
Eleanor, våkne. Eleanor!
Eleanor, våkne! Våkne opp!
Eleanor! Våkne opp!
Pokker.
Mrs. Lawrence? Mrs. Lawrence?
Kommandant Lawrence! Gud være nådig!
Maten er ikke noe særlig her.
Men Toronto har god pizza.
Er ikke det smuglergods?
Derfor må du spise beviset.
Takk, jeg skal prøve.
Det er urolige tider i verden.
En sak om medienes forutinntatthet i forhold til religion.
Jeg vil gjerne høre hva du synes.
Jeg skal lese den.
Sett tallerkenene ved buffeen. Pass på at de er hele.
- Brødene ble fine. - De skjæres opp etter gudstjenesten.
Disse er til senere.
- Hent resten i kjelleren. - Ja, sir.
Dette var favoritten hennes.
Jeg sparte den til bryllupsdagen.
Luke kjøpte yndlingsrødvinen min til bryllupet vårt.
Han glemte dem i bilen natten over, og hele kassen frosset.
Alle flaskene gikk i stykker.
Jeg holdt grensen åpen.
Nå...
Har du overtalt rådet?
Det er vanskelig å gå imot en sørgende mann, selv for dem.
Jeg er så lei for det, kommandant Lawrence.
Hun var svært skrøpelig.
Jeg lot henne...
- Jeg lot henne gå til rommet sitt. - Nei, ikke gjør det.
- Ikke ta skylden. - Jeg kunne ha sett til henne.
Jeg kunne ha sett til henne. Ok?
Hun var veldig omsorgsfull.
Ja.
I Guds navn steder vi Eleanor til hvile i graven.
Må Herren tilgi hennes synder og vise barmhjertighet.
Må Han ta henne imot i himmelen.
- Amen. - Amen.
Tilgi oss, Herre, for våre brister.
Vi lindret ikke hennes smerte eller reddet hennes plagede sjel.
Herre, gi henne den evige hvile og la ditt evige lys skinne for henne.
- Amen. - Amen.
Kom, du har nok mye å gjøre.
Forstanderinne Lydia, kan du unnskylde meg?
Ja.
Vil du helst være alene?
Tekst: Thomas Fagerlid www.sdimedia.com